Jeg vil fortælle et sagn, som det blev fortalt til mig.
Der var engang en slange, som kun rejste i én retning.
Altid fremad. Aldrig bagud.
Indtil slangen en dag mødte en dæmon.
Som I ser, har vi allerede forudset jeres ankomst.
Kættere. Hekse og troldmænd.
Primærer.
Hvor er våbnet?
Du aner ingenting.
Er du så tåbelig, at du ikke tror, vi har forudset det her?
Vi frygter ikke slutningen.
Vi er allerede smurt ind i olie.
- Stille, mit barn. - Jeg kan høre dem.
De skriger!
Coralis, hør på mig. Du må tage den her nu.
Jeg kan ikke længere bære den. Nu er byrden din.
Sagnet, den her og navnet.
James Cole.
ÅR 2046
Såret er for dybt. Hun har ikke lang tid tilbage.
Mr. Cole.
- Vil du bare tage livet af dig? - Jeg vil hjem.
- Jeg sender dig til 2017. - Op ad trappen. Hele vejen hjem.
Jeg kan ikke efterlade dig ubevogtet.
Det forstår jeg.
- Hvad med Adler? - Bevidstløs, men i stabil tilstand.
Hun er ikke en kvinde. Hun er en kamæleon.
Hvis hun smiler til dig, så vil hun dræbe dig.
Vi må af sted!
- Gid, jeg havde kendt dig. - I et andet liv.
De er ude efter os.
Cassie.
Hvad skal jeg gøre?
- Vis mig det, så hjælper jeg. - Jeg tror ikke, at hun overlever.
Jones?
- Cassie. - Jeg er ingen kirurg.
Såret er for dybt. Jeg kan ikke gøre noget.
Kan eller vil ikke?
Jones.
Athan!
Jeg er ked af det med Athan. Det ved jeg, at hun også ville være.
- Ville hun? - Jeg beder dig.
Giv bare andre skylden, men jeres søn ...
Athan var ikke Vidnet.
Det har altid været Olivia, og hun ved, hvor vi er i tid og rum.
- Herregud. Hvor længe har vi? - Minutter måske. Hun har Titan nu.
Cassie!
Giv mig adrenalin, hvis jeg ikke kan starte hjertet manuelt.
13, 14, 15, 16, 17, 18, 19.
- Hvad laver du? - Vi må komme væk herfra.
- Hvor skal vi hen? - Hvor som helst og når som helst.
Vi løser ikke noget. Vi forværrer det.
- Det er slut, Cole. Vi tabte. - Ikke endnu.
Jeg mener ikke kampen.
Vi reddede ham.
Ikke hans liv, men den, han var og kunne have været.
Jeg var ved at lade Jones dø. Jeg ville lade det ske.
Vi reddede måske Athans sjæl, men jeg mister min.
Forsvinder vi, gør de det måske også. Alle behøver ikke dø i dag.
Sidst vi gav op var i 1957.
Så kom stormene.
Det var bare et øjeblik.
- Det bedste i mit liv. - Fremtiden finder os.
- Det gør den altid. - Måske må nuet være nok.
- Skal vi flygte? - Langt væk i forskellige retninger.
- Alle gemmer sig i fortiden. - Men hvor længe?
Så lang tid, som vi får.
Kernen er overophedet.
Der er sket noget med kølesystemet og den underjordiske flod.
Gør vi ikke noget, rejser vi ingen vegne.
Hold da kæft.
- Hvad sker der dernede? - Floden koger.
Hvad fanden kan have forårsaget det?
Hun er her.
Vi ankommer timer efter din flugt og kort efter deres tilbagekomst.
Din kausalitet er intakt.
- Hvordan vil du gå videre? - Enkelt.
Dræb dem alle sammen.
Vidnet har talt.
Forsvar indgangen og dræb alle.
- Hold dig til videnskaben. - Ordn kernen, så vi kan tage herfra.
- Kommer de forbi os ... - Jeg dækker ham.
Nu!
- Hvad skal du med en strålingsdragt? - Jeg må køle kernen manuelt.
Jeg må stabilisere maskinen først.
Charon.
Projekt Charon. Flygt.
- Flygte? Hvordan? - Spalt det hele.
- Det er ikke færdigt. - Det er vores eneste chance.
- De er for mange. - Cole. Vi har måske en flugtvej.
Træk jer tilbage!
Læg miner og forsegl døren. Ingen må komme ind.
Projekt Charon.
Vi spalter hele bygningen. Det meste af den.
- Hvorhen? - Et sikkert sted.
- En tidsrejse uden tiden som faktor. - Hvordan?
En variant af Titans spaltningsanlæg, som Jones lavede en prototype af.
Disse punkter er forstærkere -
- som spreder strålen gennem bygningen og skaber en barriere.
Alt inden for barrieren kommer med, og alt udenfor efterlades.
- Og hvis fjenden krydser barrieren? - De kan forsøge, men vil brænde op.
Død ved berøring. Det elsker jeg.
Jeg vidste, at Titan ville komme.
- Men hvis vi kan være som Titan ... - Så kan vi redde alle.
I teorien. Selv med en stabil kerne er forstærkerne uafprøvede.
Det er ikke færdigt.
- Vil det fungere? - Stol på mig.
En sidste gang.
Vi mangler folk ved forsvarslinjen og ville spilde tid, vi ikke har.
Vi kæmper mod en fæstning med luftpistoler.
Så må vi vinde mere tid.
Vi har brug for en hammer.
En stor hammer.
Pas på hovedet.
Snedigt.
Kan vi vende tårnene udad?
Ja. Hvorfor?
Katarina Jones lærte mig, hvordan man kan udnytte tidsenergi.
Vi flytter os gennem rummet. Ikke tiden.
Vend tårnene mod deres bygning, og spalt den i stykker.
- Hvorfor her af alle steder? - Hvor søger byttedyr hen?
Under jorden.
- Jeg kalder tropperne tilbage. - Nej, fortsæt offensiven.
Krigen slutter i dag.
De er trængt ind.
Hør. Nyt problem.
- Olivia har en dødsstjerne. - Skynd dig tilbage.
Koordinaterne er indtastede, men jeg må aktivere kernen igen.
Lasky!
Lasky er død. Kom hen til kernen.
Jones.
Jeg må afkøle kernen manuelt, hvis vi skal kunne rejse.
- Strålingen dræber dig. - Ikke i dag.
Jeg prøver at opholde dem.
Gør det.
Hvor er mor?
- Kernen er stabil. - Indled sekvensen.
Vi skal spalte nu. Kom inden for barrieren.
Marcus.
- Slog det til? - Ja.
Rejs ikke uden mig, røvhuller.
Jeg er ved kontrollerne. Hvad skal jeg gøre?
Sig noget!
Hannah. Gør præcis, som jeg siger.
Fandens.
Deacon.
Efterlad mig ikke.
Vi må tage af sted.
- Vi kan ikke efterlade ham. - Det har vi allerede gjort.
Kom så!
Deres kredsløb er ophørt.
Et nyt indledes.
Alle levende væsener kan rejse i tiden.
Det er faktisk ganske enkelt.
Bare vent et øjeblik.
Og så et til. Og et til.
Gør du det ofte nok, når du frem til morgendagen.
Tilstrækkelig mange morgendage, og du vil dø.
Løst svævende, uden kraft eller tålmodighed.
Ved tidens ende vil du undre dig: "Hvor er jeg lige nu?"
"Og hvad har jeg gjort?"
Hold ud.
Du vil være blevet gammel. Du vil have næret håb og mistet det.
Du vil have forsøgt, og du vil have fejlet.
Formet af tiden, indtil du er det, som du ikke ønskede at være.
Du har måske nogen tilbage, som du elsker -
- og alle de rædsler, som du har udført for dem.
Indtil du mister det allersidste, du har tilbage.
Dig selv.
Emerson.
Jones overvågede hotellet i 1944, da Ramse kom for at hente os.
Hun vidste, at vi kunne nå frem. Hun reddede os.
Vi er ikke blevet reddet. Vi går bare i cirkler.
Forbandet.
Stadig for lidt kraft?
Ikke engang hundrede generatorer ville give tilstrækkelig styrke -
- til at starte tidsmaskinen igen.
Uden fungerende kerne har vi brug for en ny Adam-celle for at starte den.
Og for at få fat i en skal du bruge en tidsmaskine.
Har Jones nogen forslag?
Ingen, som hun vil give videre.
Rengøringen er blevet sløset.
Hvad er det her?
De er Jennifers. Hun rejste hertil, da Jones lod hende gå.
Hvad er det?
Der var engang en slange, som kun rejste ...
... i én retning.
Altid fremad. Aldrig bagud.
Jeg ved, hvad det er.
Det er en ouroboros. Den findes i mange kulturer.
Jennifer tegnede den ofte, når hun vågnede efter et mareridt.
- Hvorfor tegnede hun den? - Den er starten og slutningen.
"Universets hemmelighed er fuld af tosser."
Mit fremtidige jeg sagde, at der her har en ende -
- og at Jennifer kender svarene.
- Det gjorde hun. Vogterne og Athan. - Der er mere end det.
- Hun ville vende tilbage til 2017. - Vi må finde hende.
- Start tidsmaskinen igen. - Det er ikke muligt.
- Forbandet. - Det er umuligt.
- Vi giver ikke op! - Mr. Cole.
Vi har brug for kernen for at drive maskinen, og vi havde to.
Den defekte og den, som vi udslettede Spearhead for at få fat i.
- Vi reparerer den nye med den gamle. - Den gamle var uden for barrieren.
- Så vil den være der endnu. - Knust under resten af bygningen.
- Det kan vi undersøge. - Det er for farligt at gå tilbage.
Deacon, Whitley og Lasky.
Athan.
De døde for vores skyld og for denne mission.
Cole. Der er ingen mission.
Det er overstået.
ÅR 2018
PRAG, TJEKKIET
- Skulle der være andet? - Nej tak.
- Når som helst, amigo. - Forstået. Indleder chokangreb.
Foran jer ser I ouroboros.
Det ældgamle, universelle symbol på starten og slutningen.
Den selvspisende slange symboliserer i mange kulturer det uundgåelige.
En uundgåelig skæbne.
Psykologer betragter den som en fælles forståelse af livet og døden.
For antropologer er den et symbol -
- som opstod på samme tid i flere kulturer over hele verden.
Thomas Crown kan gå hjem og vugge.
- Stille. Jeg arbejder. - Det gør jeg også.
Her er den, tossetøs.
Så er det nu.
- Sådan. - Fik du fat i den?
En trykplade. Fandens. Jeg har brug for en ekstraktion.
Hvad er det?
- Fandens. - Giv mig artefaktet.
- Har nogen fundet dig? - Jeg klarer det.
- Fyren er fortid. - Er det din slogan?
Drop sloganet!
- Hvordan kan du være så sej? - Hvad tror du?
Jeg klarer det. Fyren er historie.
Er det din slogan? Drop sloganet.
Hvordan kan du være så sej? Hvad tror du?
Jeg er ligeglad. Verden går alligevel under.
Bare rolig, tyksak. Jeg vil bare spille min rolle.
Og hvad er det?
Jeg redder den.
Amerikanere.
- Action Jackson, hvor er du? - På vej.
- Der er snart udgangsforbud. - Køl ned, Kolbøtteknold.
Vi har lige udført et vellykket kup mod et museum. Nyd det.
Jeg har den.
- Er det den? - Ja, lige hvad vi manglede.
Mere værdiløst lort til at pynte stedet.
"Red mig. Hun er en hamstrer."
Opdigtede venner skal ikke være nogle narrøve.
- Jeg tager bare pis på dig, psyko. - Hvor kommer din stemme fra?
- Primærmagi og biografpopcorn. - Med smør.
- Og spandevis af slik. - Ja.
Du ville have den, og nu har du den. Hvad fanden stiller vi op med den?
Det aner jeg ikke.
Den er vigtig på en eller anden måde. Den er tiltænkt os.
Tiltænkt dig.
Du og Athan så, at den er nøglen til det hele.
Nu mangler vi bare finde døren.
- Og navnet? - James Cole.
Kom bare frem.
- Hvor længe har du vidst det? - Et par kilometer.
Jeg troede, at du ville give op, men du er for stædig.
Mor ville sige, at vi har det tilfælles.
- Må jeg følge med dig? - Hvorfor det?
Så du slipper for at gå alene.
- Vi nærmer os. - Tænk, hvis Titan er der endnu.
Ikke efter så mange måneder.
Røvere.
- Jeg tager tilbage. - Det er din begravelse.
- Hvad vil du med uret? - Skulle hun bare tro på mig?
"Hej. Jeg hedder Cole. Jeg er fra fremtiden og vil redde verden."
Hvordan er det muligt?
Vi flyttede ikke bare basen. Vi rejste tilbage i tiden.
Til hvilket år?
Begyndelsen.
ÅR 2043
Tekster: Jakob Mølbjerg www.sdimedia.com